% category: unknown
\chapter{Vulkan (Ammoniumdikromat)}
\label{Vulkan}
\index{Vulkan}
\index{Lage Vulkan|textbf}
\index{Vulkan (ammoniumdikromat)|textbf}


\section*{Innledning}
(auto-oksidasjon av ammoniumdikromat)\\
\newline
Et enklere forsøk enn dette kan vanskelig gjøres, iallefall ikke med
en slik effekt som dette forsøket gir. En miniatyr vulkan i fullt
utbrudd, er spesielt fascinerende å se ¨på i et halvmørkt rom.
 \index{(NH$_{4}$)$_{2}$Cr$_{2}$O$_{7}$}

\section*{Framgangsmåte}
Alt som trengs for å utføre dette forsøket er en plate av ildfast
materiale (asbest, eternitt, murstein o.l.), 100 gram
ammoniumdikromat og en eske med fyrstikker.\\
\newline
Ammoniumdikromaten plasseres i en haug midt på platen. Så kommer det
vanskelige med dette forsøket, og det er å få fyr på denne haugen
slik at maksimal vulkan -effekt oppnås. Forfatteren løste problemet
ved å stikke en fyrstikk hurtig midt under haugen, og det så hurtig
at fosforet (egentlig kloat og antimonsulfid som er rødt) ennå
brandt. Går ikke dette ved første forsøk så går det ved andre eller
tredje. Helt garantert får en fyr ved å rive en papirstrimmel på en
3 cm lengde og fukte denne med sprit, for deretter å stikke den ned
i toppen på haugen og antenne
strimmelen.\\
\newline
Bunsenflamme kan også rettes mot haugen for å få fyr. Massen på
platen begynner nå å gløde mer og mer heftig, og sender glødende
partikler 10 -20 cm til værs. Samtidig som vulkansk aske sprer seg i
en diameter av 30 - 40 cm. Vulkanen blir stadig større og større, og
bygger seg selv opp ved hjelp av grønt ``lavamateriale''. Hvis en
stikker en treflis inn i gassen over vulkanen vil den
slukke pga. nitrogen, N$_{2}$-gass utviklingen.\\
\newline
Til slutt står en tilbake med en grønn utbrent vulkan som er minst
10 ganger større enn den opprinnelige dikromat haugen.
``Vulkan-asken'' kan lett kostes vekk.

\begin{figure}[h]
\centering
\includegraphics[width=0.40\textwidth]{images/vulkanbilder/mod_vulkan1}
\includegraphics[width=0.41\textwidth]{images/vulkanbilder/mod_vulkan2}
\caption{auto-oksidasjon av ammoniumdikromat}
\end{figure}


\section*{Teori}
Hele dette forsøket er en såkalt auto oksidasjon av det termisk
ustabile ammoniumklorat NH$_{4}$)$_{2}$Cr$_{2}$O$_{7}$. Ved
reaksjonen utvikles det en stor varmemengde, og denne underholder
den videre reaksjonen. Dannelse av gassprodukter (økt uorden)
begunstiger reaksjonen. Saltet  seg selv inneholder komponenter som
virker som reduksjonsmiddel (NH$_{4}$$^{+}$) og
oksidasjonsmiddel (Cr$_{2}$O$_{7}$$^{2-}$).\\
 \index{Autooksidasjon} \index{NH$_{4}$$^{+}$} \index{Cr$_{2}$O$_{7}$$^{2-}$}
\index{Termisk ustabile stoffer} \index{Krom(III)oksid, Cr$_{2}$O$_{3}$}


NH$_{4}$)$_{2}$Cr$_{2}$O$_{7}$ (s)  $\rightleftharpoons$
 Cr$_{2}$O$_{3}$  +  4H$_{2}$O  +  N$_{2}$ (g)\\
guloransje  \hspace{19mm}  grønt\\

Den grønne vulkanasken som dannes er krom(III)oksid og er spesielt
porøs. Av denne grunn er det store volumet på den utbrente vulkanen.
Av likningen går det fram at bare vanndamp og nitrogengass dannes,
altså ingen giftige avgasser i det hele tatt. Forsøket kan derfor
uten noen som helst fare utføres i rom uten avtrekk.



\section*{Forsiktig}
Ammoniumdikromat må ikke blandes med lett oksiderbare stoffer, da
det kan ta fyr og i verste fall eksplodere.





\section*{Utstyr}
\begin{itemize}[noitemsep]
  \item Ammoniumdikromat, NH$_{4}$)$_{2}$Cr$_{2}$O$_{7}$,  Ap.\index{Ammoniumdikromat, NH$_{4}$)$_{2}$Cr$_{2}$O$_{7}$}\index{NH$_{4}$)$_{2}$Cr$_{2}$O$_{7}$}
  \item Ildfast underlag 
\end{itemize}

\nocite{jynge}
\nocite{bassam1}

\printbibliography
